Tidligere i Stargate Atlantis:
Stargate Command har ingen skip tilgjengelig-
- som er i stand til å stå i mot svermskipene før de når jorden.
Selv om vi kunne ta dem igjen, vet jeg ikke hvor lenge vi kan holde ut.
Stanken av det de har forvandlet deg om til vil aldri forsvinne.
Ville det ikke ha vært lurt å sende ZPM'en til jorden på Daedalus?
- Er det deg, Oberst Sheppard? - Hvem er dette?
Det mest effektive målet vil være hyperdrive-generatorene.
Dette skipet er svært skadet.
- Jeg finner ikke noe å overbelaste. - La Mikey prøve.
Han hjelper oss.
- Jeg har åpnet ild mot transportskipet. - Send dem direkte til broen.
Den ødela livssystemene. Reservene fungerer ikke.
Den eneste luften i lysårs radius er ombord på Wraith-skipet.
- Det er også Wraith der. - Med mindre vi sender gassen.
- Vi fullfører planen vi begynte på. - Begynn å sende folk over, sir.
Alle er mennesker og luften er ok.
Jeg tror vi har klart oss.
Innkommende ormehull.
Åpner iris.
Mottar videooverførsel.
- Stargate Command, dette er Atlantis. - Jeg er her, Teyla.
Har du hørt fra folkene våre?
Nei, dessverre.
Men svermskipet vi har sporet har fremdels kurs for Atlantis.
- Vi venter det her om ikke lenge. - Aktiver usynlighetsfeltet.
Fortsett.
- Feltet er aktivert. - Hva med forsvaret vårt?
Alle geværposisjoner er bemannet og funksjonable-
- og dr. Beckett er i drone-kontrollstolen.
Sett meg over til ham.
- Carson? - Elizabeth?
Hvordan går det?
- Supert! Og du? - Beklager å måtte gjøre dette mot deg...
...men du er den eneste personen utenom Sheppard og O'Neill-
- som faktisk har skutt ut en drone fra den stolen.
Og de er, ironisk nok, de to jeg nesten drepte ved å gjøre det.
- Du klarer deg fint. - Er dette nødvendig? Jeg mener...
...vi har skjoldet, så de vil ikke finne oss. De drar bare videre.
Vanligvis ville jeg vært enig, men dette skipet kommer fortere-
- enn noe svermskip vi har sett, hvilket betyr at-
- det enten er ett av skipene Daedalus forfølger-
- eller at informasjonen de stjal fra oss har blitt delt med andre Wraith.
Uansett er det mulig at usynlighets- skjoldet ikke hjelper stort.
Flotte greier.
Svermskipet kom nettopp ut av hyperrommet.
Dr. Beckett, vær klar.
- Vi mottar et signal. - Atlantis, dette er Sheppard. Kom.
- John? - De klarte seg?
Vi er tomme for mat, vann og har ikke sovet på dagevis, men vi klarte oss.
Så nå ville det være fint å ikke bli skutt på.
Vi vil jo ikke skade det nye svermskipet vårt.
- Dette er Daedalus, vi er klarert. - Beklager all snikingen.
Kommunikasjonssystemene var ødelagte.
- Jeg var så nære ved å skyte dere. - Du utøvde voldsom selvbeherskelse...
...og det gir meg større tro på deg til neste gang.
- Neste gang? Å, nei, nei... - Retroviruset virket som bare det.
Virkelig? Hvor mange er det?
Skipet var ikke fullt i utgangspunktet, men det er likevel en del.
Er dette en del?
Det offisielle tallet er litt under 200.
Mange ble drept i kamp, mange flere drepte hverandre-
- da gassen begynte å forandre dem. Vi bør se på oss selv som heldige.
Et svermskip som dette kunne ha holdt tusenvis.
Ja.
Ikke misforstå meg, dr. Weir.
Jeg er ikke her for å holde foredrag om den moralske siden av situasjonen.
IOA har ingen offisiell innstilling hverken den ene eller den andre veien.
Fordi når en vanskelig beslutning må tas-
- har de plutselig ingen meninger.
Livene til 200 tidligere Wraith er ikke høyt oppe på prioriteringslisten-
- men måten du håndterte denne krisen-
- og måten du svarte til deres lederskap.
I tillegg er det problemet med om informasjonen som lot disse svermene-
- komme så langt som de gjorde ble sendt videre til andre Wraith-kolonier.
Det ble den ikke, i følge Michael.
Jeg trenger ikke å fortelle deg at din vilje til å stole på denne Wraithen-
- ikke hjelper saken din noe særlig.
Jeg visste ikke at jeg var tiltalt.
Hør her.
Pegasus er så langt borte. De trodde aldri at Wraithene var en trussel-
- mot noen andre enn deltagerne i selve ekspedisjonen.
Det var deres motstand mot å sette Atlantis-
- under militær kontroll som satte meg i denne posisjonen i utgangspunktet.
Ingenting gir deg tilbake sansen for militæret-
- som trusselen om en invasjon av morderiske romvesener.
Michael?
Selv om jeg reddet livet til oberst Sheppard-
- og hjalp ham med å stoppe svermene før de nådde jorden-
- blir jeg satt i arrest.
- Du har utfordret vår tillit før. - Tillit? Jeg var fangen deres da.
Og på tross av alt jeg har gjort for dere...
...er jeg her igjen.
Jeg er ikke akkurat overrasket.
Jeg var ikke velkommen blant mine egne, hvorfor skulle jeg være det her?
Hva er det du snakker om?
Hun så på meg som om jeg skulle være en uren ting.
Det er mulig at jeg ser ut som en Wraith, men for alt de vet er jeg...
Derfor trenger jeg din hjelp.
- Hva er det du vil? - Jeg kan ikke bli her...
...og jeg kan ikke vende tilbake til Wraithene-
- hvilket betyr at jeg må dra ut på egenhånd.
Og for å gjøre det...
...trenger jeg forsyninger og et skip.
Vi er takknemlige for all din hjelp. Men vi kan aldri la deg gå.
- Ikke med informasjonen du har. - Så drep meg nå!
Det finnes en annen måte.
- Å gjennomgå behandlingen igjen? - Ja.
Det jeg er, er ikke en sykdom dere bare kan kurere.
Du kan leve et langt og fullverdig liv som menneske.
Og hvis jeg ikke husker noe av hva eller hvem jeg er-
- hvis denne bevisstheten blir slettet-
- hva er da forskjellen på det og døden?
Og hvis jeg faktisk husker, og vender tilbake til min sanne natur...
...hva skjer da?
Dr. Beckett har gjort store fremskritt. Behandlingen er mer effektiv nå-
- og med tiden finner han kanskje en varig løsning.
Hvis du virkelig trodde det-
- ville ikke Wraithene du forandret fremdeles vært i stasis på skipet.
De ville vært her-
- og basket seg i din gjestfrihet.
Kom inn.
Dr. Weir?
Mr. Woolsey.
IOA har bestemt at du-
- får fortsette å lede Atlantis-ekspedisjonen.
Du er overrasket?
Ja, det er jeg.
Jeg antar at det betyr at internasjonal skepsis til det amerikanske militæret-
- er mektigere enn deres frykt for morderiske romvesener.
Sannheten er at delegatenes meninger er delte.
For å unngå å kjøre situasjonen fast, gir de deg midlertidig gjeninnsettelse-
- mens de venter på en detaljert rapport om situasjonen i Pegasus.
- Som blir skrevet av.? - Meg.
Jeg blir med deg tilbake til Atlantis.
Har du noensinne vært av denne planeten før, Mr. Woolsey?
Selvfølgelig. Én gang.
- Og hvordan gikk det? - Jeg ble nesten drept.
Vi skal gjøre vårt beste for at det ikke skjer denne gangen.
Stemmer det at Stargate Command har bedt Asgard om transport?
De har ikke mange skip til overs-
- men det vil spare oss nesten to uker reisetid.
Jeg har aldri møtt en Asgard.
Jeg tror du vil like dem. De har en fantastisk sans for humor.
Virkelig?
Nei.
Kan du fly denne saken enda?
Ja. Fly, vri og skru. Du trodde vel ikke det skulle bli vanskelig?
Det bare viser at min tillit til deg ikke var malplassert.
Vi får ikke skipet til å reagere på annet en det helt grunnleggende.
Det hjelper oss ikke stort.
Virkelig? De mest sofistikerte systemene, som navigasjon reagerer -
- bare på Wraithenes neurologiske signaler, slik Puddle Jumpers-
- bare kan kontrolleres av folk med ATA-gener.
- Vi trenger en Wraith til å styre det? - Jeg prøver å overstyre det.
Jeg har bare ikke klart det enda.
Hva med Teyla? Hun har jo Wraith- gener. Kanskje hun kan styre det.
Det er verd et forsøk, men det er ikke det eneste problemet.
Minst halvparten av skipets kraft- genereringskapasitet er borte.
Selv om vi hadde hatt tilgang til ekstradeler, kunne jeg ikke fikse det.
Så hvis vi vil fly denne balja og i tillegg ha et håp om våpen-
- må vi minske kraftbruken ombord.
- Hvilket betyr? - Hvilket betyr at de 200 fangene-
- vi har i stasis, vi kan ikke ha dem der for alltid.
- Er du bøddelen min? - Det hadde vært noe.
Jeg er bare glad for at han ikke kommer til å huske dette.
Ok. Dette er guffent.
- Hvorfor det? Det er bare noen karer. - Jeg vet hva de virkelig er.
Hold det for deg selv, og prøv å oppføre deg som vanlig.
Oberst Sheppard, jeg må snakke med deg.
Unnskyld, jeg...
Mitt navn er Lathan. Har jeg har blitt fortalt.
- Ok. - Mange av oss har spørsmål.
Som: Hvor lenge må vi bli holdt her.
- Det er dr. Becketts beslutning. - Han sier at han ikke vet.
Hvilket betyr at han ikke vet den eksakte datoen.
Beklager, men dette er en medisinsk situasjon og har medisinske grunner.
Dere er under karantene.
Hvorfor bare mennene?
Deres kvinner er immune mot viruset, akkurat som det meste av mitt folk.
- Vi har vært gjennom dette før. - Jeg vet det...
Jeg kan ikke gjøre noe før dr. Beckett klarerer dere.
- Hvordan går det? - Jeg trenger mer tid.
Det ville vært bedre om du fortsatte forskningen på Atlantis.
Og bare forlate dem her?
Det var planen, du husker vel det, Carson?
Men de er ikke klare enda.
Du skulle lære dem å gi hverandre medisinen selv.
Jeg har lært flere av dem opp som mine assistenter.
Da har vi vel ikke noe problem.
Jeg gjør mer her enn å bare stikke nåler i armene deres.
Jeg må, for eksempel, sørge for at det ikke er noen tegn til tilbakefall.
Denne planeten har ingen port. De kommer seg ikke herfra.
Uansett hva som skjer er det ingen fare for oss.
- Det var ikke det jeg mente. - Har noen av dem begynt å huske?
Jeg tror ikke det. Medisinen holder dem stabile så lenge de får hver dag.
Vi har ikke folk og ressurser nok til å sitte barnevakt for dem for alltid.
Sier du at vi må forlate dem her hvis vi ikke finner en løsning?
- Før eller siden. - Hva skjer så?
De forvandler seg tilbake til Wraith-
- og uten annen mattilførsel vil de begynne å spise hverandre.
Vel, jeg er ikke klar til å gi opp helt enda.
Og enten du liker det eller ikke, så er de for øyeblikket mennesker-
- og de er mitt ansvar.
- Jeg blir her til neste forsyningsskip. - Det kommer ikke før om en uke.
Vi kan gi dem nok mat til at de klarer seg til de kan høste selv.
Jeg kommer til å være trygg.
Vi lar et sikkerhetslag være igjen med deg.
Hva sa han?
Ingenting. Han sier ingenting.
Han skjuler noe.
Hva da?
Jeg vet bare at det er noe som ikke stemmer.
Alt de har fortalt oss om hjemplaneten vår-
- pesten, og om hvordan de reddet oss.
Jeg husker ingenting av det.
Fordi tap av hukommelse er ett av symptomene.
Hvordan vet du at det er sant?
Vi kjenner ikke dem.
Vi kjenner ikke oss selv engang.
De hjelper oss.
Ved å holde oss fanget her nesten uten mat-
- og ingen anelse om når, og om vi i det hele tatt får dra?
Jeg synes ikke det er godt nok.
Hva foreslår du?
De har bare en håndfull soldater. Vi er ti ganger så mange som dem.
- Og hva gjør vi etter det? - De har et skip.
Det er sånn vi kom hit. Hvis vi har gisler...
Hva om de forteller sannheten-
- og vi virkelig er bærere av en dødelig pest?
Selv om vi overlevde på ett eller annet vis, og kom oss unna-
- ville vi jo bare spre sykdommen hvor enn vi dro.
Vil du virkelig ta sjansen på det?
Hvis vi ikke handler før skipet drar, vil vi være strandet her for alltid.
Michael har rett, Lathan. Det er for risikabelt.
Oberst Caldwell?
- Woolsey. - Får jeg lov?
Selvfølgelig.
- Finner du deg til rette? - Jeg er usikker på uniformen.
Du skiller deg mer ut i dress og slips.
Tro meg. Jeg har gjort nok slike undersøkelser til å forstå-
- at ingen kamuflasje kan skjule hvem jeg er-
- eller hva jeg gjør her.
Venter du deg ikke fullstendig samarbeidsvilje?
Vi har bare en samtale.
Som sjef på Daedalus har jeg stående ordre om å hjelpe-
- der jeg kan, men jeg er ikke et medlem av denne ekspedisjonen.
Jeg står ikke til rette for IOA-
- og hvis jeg ikke får direkte ordre om det fra mine overordnede-
- trenger jeg ikke å svare på spørsmålene dine.
Grunnen til at du ikke er den militære lederen av Atlantis er at dr. Weir-
- insisterte på at den stillingen skulle gå til oberst Sheppard.
Skulle hun forlate Atlantis-
- ville du være den mest sannsynlige kandidaten til stillingen.
Det er ikke derfor du er her.
IOA ønsker ikke militarisering.
De er bare redde for at de ikke har noe annet valg.
Jeg tror at du allerede har snakket med dr. Weir.
Nei.
Jeg har bare vært her lenge nok til å vite hva som foregår.
Det høres ut som om du ikke vil gå ut mot dr. Weir-
- bare fordi du ikke er sikker på konsekvensene.
Nei, det jeg sier, Mr. Woolsey, er:
Ha en fortreffelig aften.
Stikk tilbake til skipet, karer.
Ok, doc, siste sjanse. Vi er pakket og klare.
Vi har et problem, oberst. Lathan er forsvunnet.
Han kom ikke til siste behandling og ingen har sett ham. Har de?
Nei, men...
Men hva?
Det er ok, Michael. Si det du sa til meg.
Lathan er overbevist om at alt dette er en diger løgn.
Jeg sa at dere gjør deres beste for å hjelpe oss,
at det kanskje var sykdommen som snakket, men han ville ikke høre.
- Så du sier at han gjemmer seg? - Det er mulig.
Vi må finne ham før symptomene på pesten dukker opp igjen.
- Ok, la oss lage en letegruppe. - Vi vil gjerne hjelpe.
Han er en av oss.
- Finner du noe? - Ingenting.
Morrison, rapporter.
Vi er på vei opp fra elven. Fremdeles ingen tegn til ham, sir.
Ok. Hold meg oppdatert.
Michael.
Lathan.
Hva holder du på med her ute?
- Jeg beviser et poeng. - Du gikk glipp av en behandling.
Jeg vet det, men jeg begynner å huske.
Det er bare glimt, bilder i hodet mitt-
- men noe er definitivt på vei tilbake.
Skjønner du hva det betyr?
De kurerer oss ikke, de holder oss slik.
Vi må handle nå, og det fort.
Jeg beklager, men du burde holdt deg i leiren.
- Oberst Sheppard. - Ja.
Vi har funnet ham, sir.
Hvor er dere?
Vi er halvveis oppe i åsen som går sør for leiren.
Han må ha klatret ned og mistet fotfestet.
Hva mener du? Er han skadet?
Nei, sir.
Han er død.
Jeg har gjort klar sprøytene til den første gruppen.
Sett i gang.
Du klarer deg fint. Jeg har sett deg gjøre det drøssevis av ganger.
Jeg har arbeid her.
Skal du undersøke kroppen?
Dødsårsaken er åpenbar. Han brakk nakken.
Men det er tester jeg kan utføre som vil hjelpe forskningen min.
På den måten kan det i alle fall komme noe godt ut av dette.
Vi har alle sammen gått mer enn noen få mil de siste ukene.
Jeg vil bare si at å se dere nå, sittende her foran meg-
- når jeg ser ansiktene deres...
...så føler jeg meg svært...
Du trenger ikke å si det.
- Vi har det på samme måten. - Er hun sulten også?
Jeg forstår at det å styre svermskipet-
- ikke akkurat var en behagelig opplevelse.
Det neurologiske systemet var svært utmattende.
Og det var bare enkel flyving. Hun vil aldri mestre noe mer avansert-
- som kampflyving, våpenstyring...
- Hvor mange manøvrer kan du gjøre? - Teller det å stå stille som én?
Nei.
Beklager at jeg er sen. Intervjuene går tregere enn jeg hadde trodd.
Og du er.?
Richard Woolsey. Hovedkontakten til den internasjonale komiteen-
- som kontrollerer Atlantis-ekspedisjonen.
Han skal gjennomføre individuelle intervjuer med hver av dere.
I tillegg skal han observere alle stabsmøtene.
Akkurat.
Så hva har jeg gått glipp av?
Rodney skulle akkurat til å fortelle om fremskritt rundt sverm-kontrollene.
Flott. Vær snill og fortsett.
Takk.
Dr. Beckett, løytnant Morrison her. Hva er din posisjon?
Jeg er på åsen, der hvor de fant Lathans kropp.
Hva gjør du der, om jeg tør spørre?
Jeg ville sjekke ut noe. Jeg tror vi har et problem.
Hvilket problem?
Jeg var så oppslukt i vevstestene fra Lathan at jeg nesten ikke oppdaget det.
Oppdaget hva da?
Det er ikke nok blod på bakken.
Det betyr at hjertet hans ikke slo da han falt.
Han døde av at nakken ble brukket-
- men jeg tror at resten av skadene ble påført post mortem-
- sannsynligvis for å få det til å se ut som en ulykke.
Hør, det blir snart mørkt.
Du bør komme deg tilbake nå. Vi kan snakke når du kommer hit.
Ok.
Ut i fra denne hendelsen kan det virke som om løgnene du forteller dem-
- er i ferd med å bli gjennomskuet.
Én dårlig reaksjon ut av 200.
Har du egentlig noe særlig tro-
- på langtidsvirkningen av dette lille prosjektet?
Det er ikke det det er.
Det er mulig du ikke prøvde å skape dette samfunnet, men du skapte det.
Vi gjorde det vi måtte for å overleve.
Jeg er sikker på at det på det tidspunktet virket som en god idé.
Selv om dr. Beckett finner noe som minner om en varig løsning-
- vil vi noensinne stole nok på dem til å integrere dem-
- i noe menneskelig samfunn?
Sannsynligvis ikke.
- Tilbake til det første spørsmålet. - Hva vil du at jeg skal si?
Jeg støttet Elizabeths beslutning om å skape en allianse med Michael-
- og jeg støttet hennes beslutning om å plassere dem på planeten.
Den støtten virker ikke solid når du nøler med å kalle dem mennesker.
Hvor mye trøbbel kommer du i-
- hvis jeg gir han Woolsey-fyren en springskalle?
- Hvorfor vil du gjøre det? - Det var bare et innfall.
Et innfall jeg mistenker at kommer tilbake neste gang jeg ser ham.
Han trenger kanskje ikke å si noe engang.
Jeg har aldri sett deg slik. Hva sa Woolsey til deg?
Utenom det at han fordømmer alle beslutninger du noensinne har tatt?
John Sheppard, forsvarer du min ære?
Og dømmer meg fordi jeg er enig med deg.
Ikke vær for tøff mot ham.
Av alle de sirklende ulvene, tror jeg han er den som biter sist.
Faktisk kan han kanskje til og med overbevise de andre om å la oss være.
Ok. så...
...ingen springskaller.
Det er tanken som teller.
Lt. Morrison, dette er dr. Beckett. Kom inn.
Morrison.
Jeg er redd løytnanten og hans menn ikke er tilgjengelige.
Hør på meg. Du er syk. Du må ta medisinen din nå.
Det er for sent for det, doktor.
Jeg husker nok nå til å vite at du har gjort dette ikke bare én gang-
- men to.
Du så hvor såret og forrådt jeg følte meg første gangen.
Prøv å forestille deg hva jeg føler nå.
- Hvorfor måtte du drepe Lathan? - Han prøvde å skape problemer.
Men jeg visste at vi måtte vente til Sheppard dro med alle soldatene.
- De fleste av dem, i alle fall. - Hva er vitsen, uten skipet?
- Dere kan ikke rømme herfra. - Det er der du tar feil.
Hva skjer, Rodney?
Langdistanse-sensorene har fanget opp et svermskip.
På vei hitover?
Nei. Vent litt.
- Dette henger ikke på greip. - Hva?
Det er på vei rett mot planeten vi forlot Beckett og fangene på.
Det finnes ingen grunn for Wraithene til å være interessert i den planeten.
Ingen stjerneport og ingen tegn til at det noensinne har vært mennesker der.
Den er langt utenfor allfarvei.
Jeg tror vi må ta inn over oss muligheten for en lekkasje.
- Mener du en spion? - Ikke nødvendigvis i selve byen.
Jeg ville begynt med å fokusere på våre kontakter-
- i de forskjellige befolkningnene...
- Hvis du tror at noen Athoser... - Ikke trekk forhastede konklusjoner.
Er det ikke så at det finnes mennesker i denne galaksen som tjener Wraithene-
- og til og med tilber dem?
Hvor vanskelig ville det være for en av dem å innfiltrere våre allierte?
Tror du vi henger denne informasjonen opp på byens oppslagstavle?
Hvis de hadde hatt den informasjonen ville de vært på vei mot Atlantis-
- og ikke en eller annen anonym planet med et par hundre mennesker.
Vi må fokusere på å få dem bort derfra.
For hvis Wraithene finner ut hva de er...
Så har vi et problem. Igjen.
- Hvor lang tid har vi på oss? - To dager.
Vi kan... Du kan nå dit før dem med Daedalus.
Hypermotoren er fremdeles ødelagt. Hermiod trenger minst 24 timer til.
- Vi burde gi ham et spark i... - Det ville fremdeles ikke være nok.
- Hva om vi drar straks i svermskipet? - Det blir nære på.
Hva er sjansene våre for å overleve et skip-mot-skip møte?
Hvis jeg får den manuelle kontrollen til å fungere, er de likevel dårlige.
Gjør hva du kan på veien.
Hvor mange har fått tilbakefall?
De du så i skogen, pluss noen til.
Og de andre?
De vil bli gitt som offergave til svermen som kommer for å hente oss.
- Det er da ikke rettferdig. - De sterkeste overlever, doktor.
De av oss som begynte å skjønne at noe var galt fatt-
- samlet oss og lagde en plan-
- selv om vi fremdeles var på medisinen.
De svakeste hjernene vil forbli slik-
- takket være medisinen og opplæringen din.
Hvis minnet ditt kommer tilbake, husk hva som skjedde-
- sist du prøvde å vende tilbake til Wraithene.
Det vil være nok å komme seg av denne steinen.
Hva vil du meg? Det må være en grunn til at du holder meg i live.
Jeg må få vite hvilke sikkerhetsanordninger-
- Sheppard installerte før han dro.
Hva er det du snakker om?
Jo mer hukommelsen min vender tilbake, jo mer begynner jeg å tvile på-
- at han ville la oss være her uten å rigge et sikkerhetsnett.
Det finnes ingen vei av planeten. Det var sikkerhetsnettet.
Hvor mange år må jeg fjerne før du forteller meg det jeg vil vite?
Det er da ingen trussel, siden du åpenbart kommer til å drepe meg.
Du undervurderer din egen verdi.
De forteller ikke sånne ting til meg. Jeg er bare en lege.
Kanskje du ikke burde drept Lt. Morrison så fort.
Jeg liker ikke å avhøre militære. De er som våre egne krigere.
Uoppfinnsomme...
...fastlåste tankemønstre.
Men du, på den annen side-
- er opplært til å ha et åpent sinn-
- og du har stor empati mot andre.
Den er ikke så stor som den en gang var. Tro meg.
Du er akkurat det jeg trenger.
Så-
- la oss begynne.
- Har vi våpen enda? - På en måte.
Hva betyr det?
Vi kan skyte, men ikke i noen bestemt retning.
Du må klare bedre enn det.
Ingen har lyst til å overleve dette oppdraget mer enn meg-
- men vi bruker så mye kraft til å opprettholde farten...
...at vi ikke har noe å slåss med. - Vi kjører så fort for å unngå å slåss.
I teorien.
Fortsett med arbeidet.
Atlantis, dette er Daedalus. Vi er klare.
Er du sikker på dette? Hermiod er ikke særlig fornøyd-
- med å bruke hypermotoren så tidlig.
Han ga oss lov til å fly. Om han er fornøyd eller ikke er uvesentlig.
Jeg er uansett sikker på at Sheppard vil sette pris på litt hjelp.
Takk.
- Daedalus ut. Sett kurs. - Ja, sir.
Vi er ute av hyperrommet.
Går det bra?
Jeg tror jeg har klart å etablere et stabilt kretsløp.
Ok. Godt gjort. Noe tegn til det andre svermskipet?
Nei, vi kom først.
- Ok. Sett meg i kontakt med leiren. - Gi meg et øyeblikk.
Det var underlig.
En haug med tilleggssystemer ble plutselig slått på.
Du er et geni, Rodney.
Ja, men det var ikke jeg som gjorde det.
Det er som om de våknet opp av seg selv.
De er koblet sammen med sensorene.
- Skipet må ha oppdaget noe. - Oppdaget hva da?
- Livssignaler fra Wraither. - Fra planeten?
- Hvor mange? - Det er 20 eller 30.
- Hva med mennesker? - Fremdeles godt over 100.
- Så noen har fått tilbakefall. - De vil spise hverandre.
Hva med Beckett og Morrisons lag?
Jeg har ingen måter å skille dem fra de andre signalene.
Jeg vet rett og slett ikke.
Hvordan kunne de kontakte skipet så langt ute?
Jeg aner ikke. Hva tror du, Teyla?
Det er mulig at en gruppe kan kommunisere over lengre avstander.
Man lærer så lenge man lever.
- Og jeg skal leve litt til, håper jeg. - Hva med sikkerhetsanordningen?
- Hva er drapssonen på den? - Alt innen 5 kilometer blir svidd av.
Er du sikker? Har du ingen sikkerhetsmargin.
Eksplosjonen stopper ikke bare etter fem kilometer.
Hva med de som fortsatt er mennesker?
Det er ingenting vi kan gjøre for dem.
Vel, jeg antar at vi kunne la være å forkulle dem.
Hvis Michael har fått hukommelsen tilbake-
- kan de finne ut alt om Atlantis og hvordan de skal finne jorden.
Vi kan ikke ta den sjansen.
Når vi har fått folkene våre ut gir vi deg signalet-
- til å detonere bomben.
Carson.
Han er så vidt ved bevissthet.
- Fant du de andre? - De var blitt spist.
- Det var ikke mye igjen av dem. - Hjelp meg å få ham opp.
Kom igjen.
- Rodney, kom inn. - Hva er det som skjer?
Vi har Carson. Morrison og laget hans er døde. Vi er på vei tilbake.
Vi er trygge. Sett i gang.
Forstått.
Sikkerhetsdetonering om-
- tre, to-
- en.
Nå forstår dere vel hva de egentlig syns om oss.
Jeg forstår ikke.
Bomben mottar et detoneringssignal.
Hvis jeg ikke hadde deaktivert den-
- hadde vi vært døde, alle sammen.
Rodney?
- Jeg forstår det ikke. - Hva skjedde?
- Du mener vel: Hva skjedde ikke? - Sier du at bomben ikke gikk av?
De må ha funnet den.
Vi kan ikke la det være Wraith der til å bli funnet av svermen.
Fortsett arbeidet med våpnene, Rodney. Vi drar ikke herfra.
- Burde vi lete etter fangen? - Det er ingen grunn til det.
De har tatt ham med i skipet.
Uansett-
- så har han fullført sin nytte.
Vi kan ikke gjøre annet enn å vente på å bli reddet av våre brødre.
- Hvordan går det med våpnene? - Vi kunne ikke truffet en låvevegg.
- Svermskip er hundre ganger... - Ok, en diger flyvende låvevegg, da.
- Hva med et stasjonert mål? - Bevegelse i rommet er relativt.
- Jeg tenkte på planeten. - Vel, det kan jeg kanskje klare.
Sikt på leiren.
- Vent et øyeblikk. - Vi har hatt denne diskusjonen før.
- Det finnes ingen utvei. - Bruk Jumperen...
...og ta så mange som mulig. - Vi har ikke mer tid.
Det andre svermskipet kommer snart, og vi kan ikke overleve en kamp.
Det er over 100 menn der nede som tror vi er deres frelsere.
De er i ferd med å bli skadelidende i krig.
Det må gjøres.
Skyt.
Det er den andre svermen. Vi har blitt truffet mange ganger.
- Hva med målet? - Det er vanskelig å si...
...hvor nøyaktig ilden vår har vært.
Teppebomb området. Vi har ikke råd til å gjøre feil.
Motorene er slått av. Vi mister atmosfære. Kraften forsvinner snart.
- Rapporter. - Vi er straks ved planeten.
Ta oss ut av hyperrommet.
Det er rester av et svermskip, sir.
- Livstegn? - Nei, sir.
Hva med planeten?
Jeg finner ingenting.
Jeg forstår.
Daedalus, dette er Sheppard. Kom inn.
Sheppard, hvor i helvete er du?
Oi. Stemmer. Beklager.
Vi får inn en Jumper, sir. Fem livssignaler.
Dere kom hit i tide, oberst. Vi ville fått en lang tur hjem.
Dere er fremdeles ikke sikre på om noen av dem på planeten overlevde?
lkke sikre, nei.
Mine folk var opptatt med sin egen overlevelse på det tidspunktet.
Forståelig nok.
Men, det er selvfølgelig min feil at de var i der i utgangspunktet.
Hvis jeg hadde kvittet oss med fangene ville ikke noe av dette ha skjedd.
Er det ikke det du kommer til å skrive i rapporten din?
Det motsatte, faktisk.
Det var din beslutning å åpne ild mot leiren som eliminerte trusselen...
Vi håper at den ble eliminert, i alle fall, -
- og som ga laget ditt muligheten til å rømme.
Jeg tok ikke den beslutningen.
Men det ville du ha gjort.
Hvis dr. McKay, hypotetisk sett, hadde lykkes med å sette i stand-
- svermens kommunikator og du hadde blitt informert om situasjonen.
Vel, jeg...
Kanskje jeg ville gjort det.
- Nært nok. - Men det var ikke det som skjedde.
Det trenger ikke IOA å få vite.
De vil faktisk ikke vite det.
I min bransje er det noen ganger viktig å ikke la noen upassende fakta-
- stå i veien for en større sannhet.
Og sannheten er-
- at du burde bli her, som leder av denne ekspedisjonen.
For øyeblikket.
Vær snill og ring jorden.
Tekst: SDI Media Group
[NORWEGIAN]